Doamnelor și domnilor,
am ajuns la runda a treia
a galei de luptă în cușcă,
între Derek Petrov
și Ryan Richards!
Dați-i drumul.
Ce faci?
Haide, apără-te.
Nici vorbă. Haide.
Nu ne opri, haide!
Haide, îți bați joc de mine?!
Câștigătorul este...
Nu mă lua așa. Ai trișat!
Nu se poate să faci așa ceva.
- Ryan Richards! - Ți-o plătesc eu! Așteaptă numai...
- Bună, Richards. - Petrov...
Grea lupta din seara asta. Putea câștiga oricine.
Oricine? Am pierdut numai fiindcă ai trișat tu.
Îmi pare rău că asta crezi.
Numai așa mă putea bate un gunoi ca tine.
Uite, ești un luptător bun. Poate mă bați tu data viitoare.
În clipa asta, vreau să mă duc acasă să-mi văd soția. Bine?
Noapte bună.
Sper că n-ai luat micul dejun.
- E chiar așa de rău? - Și mai rău.
Victima e Ryan Richards, de 25 de ani.
De unde știm?
Avem aici permisul de conducere, topit.
Inelul ăsta de nisip carbonizat arată că victima a ars aici.
- Ceva martori? - Nu. Aseară a fost ceață groasă.
Putea ascunde fumul, făcându-l greu de zărit.
Flăcările se ridică în sus, deci partea de jos a cadavrului
ar fi trebuit să fie neatinsă.
La tipul ăsta, n-a rămas nimic neatins.
Înseamnă că a fost stropit cu catalizator și lăsat să ardă mai multă vreme.
Cineva a vrut ca focul să distrugă cât mai mult.
Cineva a vrut să distrugă dovezile.
CSI: NY Sezonul 8 Episodul 10
Traducerea & adaptarea: Andrada2003/SubTeam pentru www.subs.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks to www.addic7ed.com
- Sid. - Da?
Miroase asta.
Benzină.
Deci știm ce s-a folosit să-i dea foc.
- Ce a menținut flăcările atâta timp? - Aș merge pe efectul de fitil.
Așa-i.
Hainele se comportă ca un fitil de lumânare aflat în interior.
Asigură flăcărilor combustibil prin topirea grăsimii umane.
- E foarte eficient. - Și foarte dezgustător.
Da.
L-am prins.
Se pare că Richards era o stea în devenire în luptele în cușcă.
Am văzut câteva meciuri. E un sport brutal.
E o scuză pentru doi adulți să se bată măr.
- Deci nu ești fan? - N-am spus asta.
Am auzit că Richards l-a zdrobit, pur și simplu, pe rivalul său
la o gală de aseară... Un pachet de mușchi pe nume Petrov,
ceea ce l-a urcat pe primul loc la câștigarea titlului, luna viitoare.
- Tipul era în culmea gloriei. - Poate succesul l-a transformat în țintă.
Puștiul știa cum să se apere.
Cine a făcut asta risca o bătaie nasoală, dacă lucrurile o luau razna.
După cum arată cadavrul, va dura ceva
până determină Sid cauza morții, dacă va reuși vreodată.
Până atunci, nu știm dacă Richards a murit aici
sau a fost adus aici și ars după ce a fost ucis.
Voi pune niște întrebări, să văd dacă știe cineva despre vreun meci
pe care l-a avut luptătorul nostru în afara cuștii.
Ce-i?
Bine. Pa.
- Te pot ajuta cu ceva? - Da, de fapt.
Mai întâi, dă-mi voie.
Una mare, neagră, bine râșnită, cu biscuiți cu afine.
Așa îți place cafeaua, nu?
Nu mai beau cafea de un an și sunt alergic la afine.
Sigur.
Se pare că amicul Flack e glumeț.
Să mai încerc o dată.
Mă numesc Jennifer Walsh. Sunt ziaristă la "Jurnalul".
Scriu articolul de fond luna viitoare.
Cererile de interviu se fac prin Departamentul Relații Publice.
Nu prea suport regulile.
Mereu se interpun în calea a ceea ce vreau.
Ți-a zis Flack să-mi spui și asta? Mie îmi plac regulile.
Nu-ți cer decât cinci minute.
Măcar atât îmi datorezi,
dacă tot am vrut să te otrăvesc cu afine.
Corect.
Despre ce-i vorba în articol?
Despre incapacitatea NYPD de a-și face propria ordine.
Mai ales în privința conduitei ofițerilor.
Domnișoară Walsh...
Nu pot comenta nimic în privința asta.
Nu vreau o declarație oficială, dle detectiv.
Mă interesează opinia ta.
- Nici aici nu te pot ajuta. - Nu poți sau nu vrei?
Unii spun că ești mai maleabil decât pari în privința respectării regulamentelor.
Că te-ai făcut că nu vezi unele lucruri în mai multe împrejurări.
- Fiecare are drept la opinie. - Și tu la fel.
- Vreau să aflu varianta ta. - N-am nicio variantă.
Îmi fac meseria cât pot de bine
și aștept același lucru de la subordonații mei.
Ți-au expirat cele cinci minute.
- Ai făcut vreun progres? - Cam așa ceva.
Uită-te aici, Mac.
Sunt fracturi pe toată suprafața craniului.
După cum știi, expunerea prelungită la temperaturi ridicate
produce deformarea și spargerea osului.
Suprafața calotei se fisurează și se sparge în mici fragmente.
- Ce-i cu fisura asta? - E complet diferită.
Depunerile de funingine de pe margini arată că a fost expusă la foc
mai mult timp.
- S-a produs înainte să-i dea foc. - Exact.
Richards tocmai avusese un meci în cușcă. Poate s-a rănit acolo.
O lovitură atât de severă l-ar fi trimis direct la spital.
Poate l-a urmărit după meci și l-a lovit în cap.
Însă e posibil să nu-l fi ucis asta.
Am căutat fragmentul metalic găsit de Sid în baza de date.
E un aliaj de grafit și antimoniu.
- Ceea ce corespunde unui glonț. - Topit la baza craniului.
- Cauza morții, rană prin împușcare. - Ryan a fost lovit în cap, împușcat, ars.
Ucis cu bestialitate.
Dar de ce acum? N-are sens.
Am înțeles că a participat la o gală, aseară.
- A fost ceva deosebit acolo? - N-am fost.
Nu mă mai uit la meciurile lui Ryan.
Să-l văd lovit e mai rău decât dacă m-ar lovi pe mine.
- E greu să-l vezi suferind pe cel drag. - M-a sunat după meci, câștigase.
Trebuia să ia câte ceva de mâncare și să vină acasă.
Dar n-a mai venit.
Soțul tău avea probleme cu cineva? Certuri, dispute?
Mereu îl opreau fanii pe stradă și îl provocau la o bătaie.
- Și ce zicea Ryan? - Le dădea autografe.
Își adora fanii. Și ei pe el.
Chiar și sportivii adulați au dușmanii lor.
Era cineva mai critic decât de obicei care să-i fi vrut răul?
Doamne...
El era.
Cine, Lisa?
Cel care-l urmărea pe soțul meu din Colorado încoace.
Ryan zicea că așa-i când ești persoană publică, dar tipul era foarte serios.
- Ne-a terorizat vreo doi ani. - Poliția l-a identificat?
Au încercat, dar a fost atent.
Au zis că nu mai pot face nimic pentru noi.
- De-asta v-ați mutat la New York? - N-am crezut că vom face mare lucru.
Era doar o chestiune de timp până să ne găsească.
Dar a trecut deja un an de când nu mai știm nimic de el.
Chiar mă gândeam că s-a sfârșit coșmarul.
Vom face tot ce putem să găsim vinovatul.
Sunt gravidă în trei luni. Dacă va veni și după noi?
Am folosit mostra dată de soția lui Ryan. Am comparat-o cu sângele din locul crimei.
Corespunde. Victima e Ryan.
- De dragul soției, aș fi vrut să nu fie. - Am vorbit și cu poliția din Denver.
Familia Richards a avut zile grele acolo. Cel care-i hărțuia nu se mai oprea.
Au fost și atacuri fizice?
Nu. Orice altceva. I-a amenințat cu moartea.
Le-a spart casa și le-a lăsat o prăjitură cu rahat de câine
pe masa din bucătărie.
Delicios.
Autoritățile au investigat, dar n-au găsit nimic.
Oricine ar fi fost, a știut cum să nu se lase prins.
Soția zicea că s-a terminat, după mutare.
- Poate și-a văzut de treaba lui. - Sau poate nu a reușit să-i găsească.
Și când a reușit, în final, s-a decis
- să treacă la nivelul următor. - Bună teorie.
Mai mult chiar. Am căutat în laptopul lui Ryan.
Am găsit peste 30 de mail-uri de amenințare de la aceeași persoană.
Toate trimise luna trecută, cu expeditor nedepistabil.
Același cont folosit la amenințările din Colorado.
- Când a fost trimis ultimul e-mail? - Acum 12 ore.
Spunea: "Savurează-ți acum victoria, fiindcă vei muri până dimineața."
Avea atașată poza asta.
Poza asta a fost făcută aseară, după câștigarea meciului.
Se pare că a fost făcută din tribune.
Poate că nu reușim să găsim contul de e-mail,
dar poate aflăm cine a făcut poza.
Salut, șefa.
Ai sosit la timp pentru marele eveniment. Am adunat toate pozele de la meci
de pe Internet și din presa sportivă. Am reușit să creez o imagine 3D
a momentului când tipul l-a fotografiat pe Ryan.
Conform unghiului, știm că stătea în tribune
aproape la același nivel cu cușca.
Cred că stătea în rândul doi sau trei.
Bine.
Stai.
Dă puțin înapoi.
Uite-l pe tip.
Poți roti puțin, să-i vedem mai bine fața?
E blocată din orice unghi. Asta-i tot ce pot face.
E bine și atât, fiindcă are ceva la gât.
Acreditare VIP.
Numărul ei ne va spune exact cui a fost dată.
Legitimația VIP era a mea.
Dar eram prea ocupat aseară pentru a o folosi.
- Și cui i-ai dat-o? - Nu-mi amintesc.
Bine, am vândut-o cuiva în parcare.
- Cum arată? - Era dispus să-mi dea pe ea 300 $.
Petrov a fost umilit aseară în fața a 2000 de oameni.
Și-a pierdut șansa la titlu.
O grămadă de motive să-l vrea mort pe Ryan.
- Mai avem un suspect. - Dar nu-i cel care a făcut fotografia.
Ai nevoie de ajutor, amice?
Aia e benzină?
Nu mișca!
- Ce naiba s-a întâmplat? - Cred că am ucis pe cineva aseară.
Adică te trezești îmbibat de benzină, plin de sânge
și nu știi cum s-a întâmplat?
- Eram beat. - Da, Marty,
am făcut-o și eu lată uneori, dar mi-aș fi amintit
dacă mă îmbăiam în sângele cuiva.
Am fost foarte beat.
Ieri am împlinit 21 de ani.
M-am dus cu niște amici la Taverna Dutton să sărbătorim.
Să ghicesc...
Sărbătorirea includea și băutul a 21 de pahare?
N-am avut nicio problemă la primele zece. După aia, mi s-a rupt filmul.
Mai încearcă.
Eram foarte amețit. Totul se învârtea cu mine.
N-am fost niciodată așa praf. M-am hotărât să mă duc acasă.
Tot ce-mi amintesc apoi e că m-am trezit în dormitorul meu.
- Atunci ai văzut sângele? - Da, m-am speriat...
Am crezut că era al meu.
Când mi-am dat seama că nu-i așa, am venit direct la secție.
- Îl cunoști pe tipul ăsta? - Da, e Ryan Richards.
L-am văzut la meciuri. De ce?
Aseară au avut loc trei crime. Două au fost rezolvate.
- Și a treia? - Ryan Richards.
A fost ucis, apoi i s-a dat foc cu benzină.
Ca și cea de pe tine.
- Crezi că eu am făcut-o? - Nu știu, Marty.
Dar vom afla.
Surpriză!
Cum ai ajuns aici?
Ți-am urmat sfatul și am sunat la Relații Publice.
Au fost surprinzător de prompți când ți-am menționat numele.
Florile sunt superbe, dar nu le pot accepta.
Cel care le-a trimis va fi foarte supărat.
- Nu le-ai trimis tu? - Nu-i genul meu.
Dacă voiam să te mituiesc, îți ofeream o pungă de popcorn
și bilete la Knicks.
Nu de asta am venit.
Am o nouă propunere.
Citește ciorna articolului.
- Vrei să-l citesc eu? - Da. Și spune-mi dacă sunt pe-aproape.
Poate chiar te inspiră să-mi dai o altă perspectivă.
- Domnișoară Walsh... - Jennifer.
Nu te simți obligat s-o faci chiar acum.
- Nu mă simt. - Dacă la asta te gândeai,
să știi că putem lua cina mai târziu.
Eu nu pot.
Ia să vedem cum stă treaba.
Tu, dintre toți, trebuie să înțelegi cât e de important.
Ai numărul meu pe verso.
Ne mai vedem, det. Taylor. Mac.
Domnișoară Walsh, așteaptă.
Mă bucur să te revăd... Jennifer.
- Cine era? - Nimeni.
Foarte drăguță "nimeni".
- Ai analizat hainele trimise de Flack? - Da.
Erau pline de sânge uman, dar nu-i al lui Ryan Richards.
Nu se potrivea ADN-ul cu cel din mostra dată de soție
și nici cu cel de la locul crimei.
- Nu l-am găsit nici în CODIS. - Și benzina?
Cea folosită la victimă avea aditivi de iarnă,
cea de pe hainele lui Marty Bosch nu.
Deci erau diferite.
Ce coincidență aproape incredibilă.
Da, dar știința nu minte. Nu Marty i-a dat foc victimei.
Sângele uman arată că a încercat să-i facă rău altei persoane.
- Dar, fără cadavru, cum dovedim? - Aflăm unde s-a dus când a plecat din bar.
Am găsit fibre de azbest pe hainele lui.
Sunt mii de clădiri în Manhattan care încă mai conțin azbest.
Dar, dacă Marty era așa de beat cum spune, cât de departe putea ajunge?
Verificați clădirile din zonă.
Ar putea fi orice construcție dinainte de 1979.
Am plecat.
Din curiozitate, Mac, florile astea sunt tot de la "nimeni"?
Du-te, Lindsay.
- Mac, tu cum mănânci arahidele? - Arahidele?
Ca toată lumea, cred.
În partea de sud, noi le fierbem înainte, să li se înmoaie coaja,
apoi le putem sparge în dinți.
Vezi poza celui care-l urmărea pe Ryan? Are în poală o cutie cu arahide fierte.
Înseamnă că e originar din sud.
M-am târât pe sub tribune și am găsit coji de arahide cu salivă pe ele.
Cum le-a spart între dinți.
L-am căutat în CODIS.
Bine, Aaron Collins.
Condamnat pentru jaf în Colorado. A primit trei ani, a ieșit după primul an.
Se explică de ce s-au oprit amenințările cu moartea când s-a mutat Ryan.
Și de ce au reînceput.
Uite unde locuiește acum Collins.
Într-un centru corecțional din Spanish Harlem.
La colțul străzii unde are Richards apartamentul.
Mă scuzați. Ce mai faci?
Îl caut pe Aaron Collins. Mi s-a spus că lucrează aici.
Salut, Aaron Collins, ce mai faci? Vreau să vorbim câte ceva.
- De ce fug toți, mereu? - Nu știu. Au creierul defect.
Ce-avem aici?
Amenințări, intimidare, hărțuire...
Ești un laș și atâta tot.
Nu mă cunoști!
Știu că i-ai terorizat pe Ryan și pe soția lui ani de zile.
Știu și că n-ai avut curajul să-ți asumi faptele.
Eu ar fi trebuit să fiu acolo...
Eu trebuia să fiu sportivul vedetă. Am fost cei mai buni amici în liceu.
Am fost amândoi în echipa de lupte. Dar eu mă remarcasem în echipă.
Nimeni nu mă putea învinge. Ryan n-a suportat ideea.
Ne antrenam pentru campionatul național și m-a lovit nepermis.
Mi-a zdrobit genunchiul, mi-a rupt ligamentele
și mi-a distrus orice șansă de a mai deveni luptător profesionist.
- Mie mi se pare că a fost un accident. - N-ai fost tu acolo.
Nu i-ai văzut privirea. A făcut-o dinadins.
- Mi-a furat visul. - Iar tu i-ai răpit viața.
Poftim?
L-ai așteptat după meci. L-ai lovit pe la spate, apoi l-ai împușcat.
I-ai aruncat cadavrul sub pod, apoi i-ai dat foc, să-ți ascunzi urmele.
Te înșeli! N-am făcut așa ceva!
- Tu i-ai trimis asta? - Era doar o fotografie.
"Savurează-ți victoria, până dimineață vei muri."
Nu-i doar o poză, ci amenințare cu moartea.
Voiam doar să stea și el treaz toată noaptea, până-n zori,
la fel cum am făcut eu de când aveam 17 ani.
Era doar o amenințare. N-aș fi pus-o în practică.
- Unde te-ai dus după meci? - La centrul corecțional, să fac apelul.
Nu mă crezi? Întreabă-i pe naziștii ăia care sunt șefi pe-acolo.
Da.
Vin imediat.
- Ce nu-i în regulă, Sid? - Totul.
Conform radiografiilor, uite aici.
Șuruburi chirurgicale?
Operație de fixare a unei fracturi de gleznă.
Tibia și talusul au fost prinse cu broșă de titan.
Ai văzut luptele în cușcă?
Oasele rupte erau la ordinea zilei pentru Ryan Richards.
Așa era logic, deci am trimis dosarul lui medical
pentru a se verifica rănile.
În cariera sa, Ryan a suferit vreo 20 de fracturi,
dar niciuna în zona asta.
- Ești sigur? - I-am sunat medicul să-mi confirme.
Nu a avut nicio fractură de gleznă.
Înseamnă că acest cadavru ars nu-i al lui Ryan Richards.
Cineva a vrut să ne facă să credem că Ryan e mort.
Dar de unde au avut permisul lui auto și sângele lăsat la locul faptei?
Picăturile de sânge nu aveau o direcție anume.
Fie sângele lui Ryan a apărut fără știrea lui...
Fie însuși Ryan l-a pus acolo.
N-ar fi prima oară când cineva își înscenează moartea.
Și Marty Bosch? Poate că el l-a ajutat.
Sau, oricât de improbabil pare, cazurile n-au nicio legătură.
În orice caz, dacă nu-i cadavrul lui Ryan, avem o nouă victimă.
Și un nou suspect de crimă.
Lui Ryan îi trebuia un corp nou.
Dacă era suficient de disperat, poate a ajuns să ucidă pe cineva.
S-a tăiat să lase sângele acolo, și-a pus permisul auto pe cadavru
și i-a dat foc să ascundă adevărata identitate a victimei.
Fără resturi viabile, știa că vom fi nevoiți să facem identificarea prezumtivă.
Sid a emis certificatul de deces, deci, oficial, Ryan nu mai există.
Acum trebuie să aflăm cine zace pe masa de autopsie
și unde se ascunde Ryan.
Lisa Richards a făcut deja pregătirile pentru înmormântarea lui Ryan.
A anunțat familia, prietenii.
Ori nu știe că-i viu, ori e și ea implicată.
Funeraliile fac minciuna mai convingătoare.
Richards a vrut să-și facă asigurare de viață de 5 milioane, acum 3 luni,
având-o ca beneficiară pe soție.
Cererea i-a fost respinsă, fiindcă s-a considerat
că meseria lui Ryan nu se pretează la asigurare.
Oricum, au destui bani în cont cât să trăiască liniștiți câțiva ani.
- Mai sunt alte schelete în dulap? - Din câte știu eu,
Richards era un tip grozav. Când nu era voluntar la cantina săracilor,
- le aducea vagabonzilor hrană și haine. - Ce motiv ar fi avut, Mac,
dacă nu era vorba de banii de asigurare?
Dacă era un tip așa grozav, de ce s-a lipsit de faimă, de adulație?
Să-mi amintești să-l întrebăm, când îl găsim.
Sun la Spitalul Militar, să văd dacă aflăm ceva.
Am aflat ceva, Mac.
Știi că Autoritatea Sanitară impune documentații amănunțite
pentru fiecare dispozitiv medical implantat chirurgical.
Se înregistrează orice detaliu, tipul, mărimea, localizarea,
seria și numărul.
Spune-mi că ai reușit să scoți șuruburile din glezna victimei.
Unul singur, dar a fost suficient ca să aflăm asta.
Seria și numărul producătorului.
Ar trebui să aflăm în ce spital s-a făcut operația.
Am aflat deja.
- Spitalul Militar Bethesda, Maryland. - Victima era veteran de război?
Da.
Soldat Charlie Hunt, de la Pușcașii Marini.
A fost rănit într-o misiune din Afganistan.
Mașina lor a lovit o mină. Toți au murit, cu excepția lui Charlie.
N-a avut decât o gleznă făcută praf.
Nu era prima rană pe câmpul de luptă.
Cu nouă luni înainte, fusese împușcat.
Glonțul a intrat prin umăr, s-a oprit lângă coloană.
Chirurgii au considerat că e mai bine să-l lase acolo.
Ăsta-i glonțul pe care l-ai găsit tu. Înseamnă că Ryan nu l-a împușcat pe Hunt.
- Dar e posibil să-l fi lovit în cap. - I-a produs leziunea asupra craniului.
De ce el?
Ce legătură poate fi între un luptător și un pușcaș marin rănit de două ori?
Charlie Hunt suferea de șoc posttraumatic după lăsarea la vatră.
Am vorbit cu sora lui.
Spunea că se trata cu alcool.
Știi ce orori trăiesc tinerii ăștia când luptă pentru țara lor?
Nu-i de mirare că nu mai fac față vieții cotidiene.
E o epidemie de veterani vagabonzi pe străzile Americii.
Peste 100.000 de bărbați și femei s-au pierdut așa.
Rușinos.
Nici Charlie Hunt n-a făcut excepție. Sora lui l-a întâlnit nu de mult. Murdar,
subnutrit, pierzând bătălia cu demonii interiori.
Apoi a pierdut orice legătură cu el.
Lisa Richards spunea că Ryan făcea voluntariat pentru vagabonzi.
Poate așa l-a cunoscut pe Charlie.
Și-a înscenat moartea folosindu-se de victima perfectă.
Nimeni nu i-ar fi observat vreodată lipsa.
Bună, băieți.
Sunt 61 de clădiri ce conțin azbest pe drumul dinspre Dutton.
Zile în șir de verificat.
Poate nu e nevoie.
Marty Bosch i-a spus lui Flack că se ducea acasă.
Apartamentul lui este pe Strada Lenox, nr.2409.
E o clădire dezafectată, plină de azbest, la colțul străzii pe care e Dutton,
la adresa Strada Madison, nr.2409.
Marty, cât era de beat, a reținut numărul apartamentului său,
dar nu și strada.
Strada Madison nu-i departe de locul unde l-a văzut sora lui Charlie ultima oară.
Poate că există o legătură între cazuri.
Locul ăsta e plin de azbest: în izolație, în țiglele de pe acoperiș.
Se explică fibrele de pe cămașa lui.
- Ce-ai făcut aici, Marty? - Nu știu sigur.
Ia uitați-vă aici.
- Un radiator. - Unul care se alimentează cu benzină.
Îl țin minte. M-am împiedicat de el.
Așa m-am umplut de benzină.
- Și sângele? - Nu știu.
Marty, vino puțin cu mine.
Poate sună aiurea, dar uneori te ajută să-ți amintești,
dacă te gândești puțin și-ți limpezești mintea.
Uită-te în jur și spune-mi ce-ți amintești.
Am auzit un zgomot. Ca un mormăit.
Era prea întuneric să văd ceva.
Alo? E cineva aici?
Pe grinda asta sunt fire de păr și sânge. Asta l-a lovit în cap
și i-a fracturat craniul.
L-am auzit cum gemea de durere.
Era rănit rău.
Îi curgea sânge din cap.
Nu-l puteam mișca de unul singur.
În loc să suni la 911, l-ai lăsat să moară aici?
Nu...
Nu, a fost un accident...
N-am vrut să omor pe nimeni...
Nu știu...
Marty? Hai să facem o plimbare.
Nu sunt sigur că Marty a ucis pe cineva.
Amprente însângerate.
Împrăștiate pe perete, cu o direcție anume. Ajung până la gaura aia.
- Ieșirea. - Dacă e sângele lui Charlie Hunt,
a ieșit viu din clădire.
Întrebarea e ce-a pățit după ce-a plecat?
Mac.
Știu că ți-am mai spus că ești un geniu, dar de data asta chiar ești.
- De ce? - Ryan a încercat să ia legătura cu soția.
- Cum? - E destul de deștept să știe
că îi urmărim telefoanele și e-mailurile, așa că a ales ceva mai demodat.
Poșta.
Mi-ai zis să-i urmăresc corespondența,
așa că am găsit asta.
- O carte poștală. - Pusă la poștă azi dimineață, în Midtown,
adresată Lisei Richards.
E goală.
Am luat probe de ADN din adezivul de pe timbru.
Știu.
De ce sunt aici?
Fiindcă știai că urmăritorul lui Ryan îl amenință din nou.
De-asta nu te-ai dus la meciul de aseară.
Ryan nu voia să te pună în pericol.
Nu-i adevărat.
Ar fi făcut orice să vă protejeze pe tine și pe copilul nenăscut.
Înscenarea propriei morți a fost ultima modalitate.
Nimeni nu urmărește un mort.
Nu-i trebuia decât un cadavru căruia să nu i se simtă lipsa.
- Deci vagabondul a fost ideal. - Spre norocul lui,
Charlie Hunt era deja rănit. Ryan n-a trebuit decât să-l termine de tot.
Nu așa s-a întâmplat.
Soțul tău te-a sunat și ți-a spus ce are de gând, nu?
Numai așa familia noastră ar fi fost în siguranță.
Trebuia să mă contacteze după ce găsea o ascunzătoare,
să-mi spună unde să mă duc, să dispărem amândoi.
Dar n-a mai făcut-o.
Jur pe viața mea că nu știu unde-i soțul meu.
Știm noi.
Ai mai fost la motelul ăla?
Nu mai arată ca altădată.
Am stat în camera 102.
Mirosea urât, televizorul nu mergea. Dar nu conta.
A fost cea mai frumoasă noapte din viața mea.
Noaptea în care m-a cerut de soție.
Acum e acolo, te așteaptă.
Ryan, eu sunt.
Iubire, ce s-a întâmplat?
Te iubesc.
Ce naiba se petrece aici? Ce-i asta?
- S-a terminat, Ryan. - Îmi pare rău.
- De ce, Lis? - Să fiu sigură că nu vei fi rănit.
E rândul meu să te apăr.
Când a aflat Lisa ca e gravidă, m-am simțit cel mai norocos om din lume.
Atunci au reînceput amenințările cu moartea?
Eram îngrozit.
Nu pentru mine, pentru familia mea.
- Te putea proteja poliția. - În Colorado, n-au putut.
- Trebuia să rezolv totul singur. - Inscenandu-ți propria moarte.
La început, n-am știut ce să fac.
Atunci a apărut Charlie Hunt.
L-am întâlnit la cantina săracilor. Venea de câteva ori pe săptămână.
Am încercat să sparg gheața, dar... nu voia să vorbească cu mine.
După un timp, n-a mai venit deloc.
I-am dat de urmă la un colț unde cerșea.
Am început să-i duc mâncare.
A durat ceva, dar până la urmă a căpătat încredere în mine.
Mi-a povestit despre război, despre coșmarurile care-l urmăreau.
Spune-mi ce s-a întâmplat după meci.
M-am oprit la băcănie să iau niște sandvișuri pentru acasă.
I-am luat unul și lui Charlie.
Mă gândeam să trec pe la el în drum.
Charlie? Charlie, unde ești?
Charlie!
Doamne sfinte...
Stai jos.
L-am găsit pe alee, plin de sânge și pe ducă.
Ambulanța ar fi ajuns prea târziu.
Așa că... l-am ridicat și l-am dus în mașina mea.
Am mers cât am putut de repede spre spital,
dar... n-am reușit.
Charlie a murit pe locul din dreapta.
Am tras pe dreapta.
Am stat acolo...
... cred că ore întregi.
Gândindu-mă dacă voi fi capabil să fac așa ceva.
Să-i arzi cadavrul ca să pară a fi al tău.
Charlie murise. Nu mai puteam face nimic pentru el.
Am sunat-o pe Lisa și i-am spus ce plan aveam.
Am cumpărat benzină de la stația din zonă, ne-am schimbat hainele,
am lăsat lângă el puțin sânge și permisul meu.
I-am luat medalionul.
M-am gândit să i-l dau surorii lui, cândva.
Am spus o rugăciune.
Apoi am aprins focul.
Știu că e rău ceea ce i-am făcut cadavrului său,
ar trebui să fiu pedepsit pentru asta, dar...
Nu l-am omorât eu pe Charlie.
Din păcate, știința nu poate confirma asta.
Cadavrul era prea deteriorat ca să se poată determina
ora și cauza morții.
Ce înseamnă asta?
Procurorul va lua în considerare ceea ce putem dovedi
și va decide dacă te acuză sau nu de crimă.
Charlie era mort când i-am dat foc.
Trebuie să mă crezi.
În ceea ce mă privește...
te cred.
Dar nu depinde de mine.
Da.
Mulțumesc, domnule colonel.
Mulțumesc.
Cum a mers?
Soldatul Hunt va fi înmormântat cu onoruri militare.
El și familia sa își vor găsi pacea binemeritată.
Deși nu aprob comportamentul lui Ryan, înțeleg de ce-a făcut-o.
Dragostea te împinge să faci prostii.
Uneori cred că-i doar o scuză pentru un comportament nepotrivit.
Nu știu, Mac.
Dacă-i vorba de probleme sufletești, am avut și eu doza mea de nebunie.
Poate și eu.
Cred că face parte din viața oricui.
Apropo, am auzit că ai o nouă prietenă.
Lindsay are o imaginație prea bogată.
Sunt adevărate zvonurile?
Jennifer Walsh e ziaristă. Își făcea doar meseria.
Întâmplător, e și frumoasă.
- Ai observat, nu? - Am observat
că e foarte insistentă când vizează un articol.
Vrea pe cineva care să-i confirme spusele, iar eu nu sunt genul.
Ești sigur că doar articolul îl vizează?
Jo!
Flack spunea că se uită la tine de parcă ar fi vrut altceva.
Îl omor pe Flack.
Las-o baltă, Mac Taylor. Uită-te la mine.
Ești un celibatar fermecător și sexy.
- Nu te poți ascunde de femei. - Nu mă ascund.
Cred că te enervează cuvântul "sexy".
Că veni vorba de dragoste nebună, mă întâlnesc cu copiii la o pizza.
Ne vedem dimineață.
- Noapte bună, Jo. - Noapte bună, Mac.
Traducerea & adaptarea: Andrada2003/SubTeam pentru www.subs.ro